שופטים ראויים והשכינה

אדם ברוך במדורו השבועי "שישי" במוסף מעריב (1.4.05) ליקט ממקורות היהדות לדורותיה שקולים מאלפים לבחירת שופטים ולהערכת שופטים. עיקר הדברים צוטטו מהרמב"ם (ספר שופטים), מיעוטם מפסיקות שניתנו במשך הדורות והגלויות, וסיכומם כתר מרגליות:

" כל בית דין הגון   שכינה שורה בו.  "

להלן לקט השיקולים ממקורותינו לבחירת ולהערכת שופטים ראויים:

•	 "על השופט להיות חכם ונבון; בעל דעה מרובה;  יודע קצת משאר חוכמות, כגון רפואות, ויודע לשונות;

•	 והשופט לא יהיה זקן מופלג, ולא סריס, משום שיש בהם אכזריות;

•	 ולא מי שאין לו בנים, כדי שיהא רחמן;

•	 וכולו חיל ורעדה מעצם משימתו;

•	 ומוטב שופט שיפצירו בו, ממי שחשק להיות שופט;

•	 ומוטב שופט שחי גם בתוך העם, משופט שחייו במגדל שן;

•	 ומוטב שופט שנוח לו בערכאה שלו, משופט שכל שאיפתו ערכאה גבוהה יותר, והוא יושב קצר רוח בערכאה שלו;

•	 ומי שמטיל פחד באולמו, אינו שופט ראוי;

•	 ושופט שנטייתו הקבועה להצטרף לפסיקת רוב חבריו, אינו ראוי, אלא "אמור מה שלפניך";

•	 שופט שמשהה את פסיקתו, אינו ראוי; ומי שקופץ וחותך, אינו ראוי;

•	 ומי שעקוד לתקדימים משפטיים, אף הוא אינו שופט ראוי;

•	 שופט שמרחיב בכתיבת פסיקתו, אינו ראוי, כי הוא מעמיד את עצמו במרכז".